21 august 1745
Ziua nunții mele.
Tatăl meu, prințul Christian de Anhalt-Zerbst,
obișnuia să spună că nimeni din familia noastră
nu se mai căsătorise din dragoste încă din secolul 12.
O spunea părând c-ar fi fost ceva important.
Dar adevărul e că eram rude îndepărtate, prea puțin apropiate de regalitate.
De aceea, țarina Elisabeta a Rusiei, m-a ales, bineînțeles.
De aceea mi-a retezat toate legăturile cu curtea nemțească,
mi-a schimbat numele și religia și m-a pus alături de nepotul ei,
Marele Duce Petru, moștenitorul tronului rusesc.
Nu aveam nicio prejudecată politică, nu aduceam niciun fel de amenințare.
Eram convenabilă.
Bietul Petru !
Da, pot să-l compătimesc acum, dar în ziua aceea am văzut alături de mine
un spirit îngust și meschin, fără educație sau cultură,
incapabil să iubească, sau să fie iubit.
Și în fața mea, ce puteam vedea ?
Pericol ! În fiecare zâmbet și șoaptă curtenitoare, pericol !
Dar nu asta mă înspăimânta.
Ceea ce mă înspăimânta era faptul că nu voi cunoaște dragostea unui bărbat adevărat.
"Regalitatea n-are legătură cu dragostea",
mi-ar fi reamintit tata, dacă ar fi fost acolo.
dar, bineînțeles, nu fusese invitat.
ECATERINA CEA MARE
Da, îmi place să fie cam de mărimea asta.
- Posibil să nu se fi consumat căsătoria. - Șapte ani ! Șapte ! De ce ?
Sunt zvonuri. Se pare că Marele Duce ar putea suferi de o impotență fizică.
Continuă...
Cred că în termeni medicali, boala se numește disfuncție erectilă.
La naiba cu termenii medicali. Care-i efectul bolii ?
Efectul e că nu... ceea ce înseamnă că îi e imposibil Alteței Sale să...
Adică vrei să spui că nu poate să...
Exact, dnă. Cel puțin așa mi s-a spus.
- Ea e încă virgină ? - Da, dnă, din informațiile mele.
- Bineînțeles, e urmărită cu grijă. - Cu câtă grijă ?
Serghei Vasilievici !
Mi-ați încântat ziua. Dacă pot fi atât de îndrăzneț.
Serghei Vasilievici !
Maiestate !
Vino aici.
- De când ești la Curte ? - De trei ani, dnă.
Și-ți petreci timpul făcând pe armăsarul. După toate aparențele.
Nu cumva ți-ai ridicat ochii asupra marii ducese Ecaterina, după cum umblă vorba ?
Vorba asta e o minciună, dnă. Iertați-mă, vă jur, niciodată...
Păcat. Aș fi vrut să-ți angajez talentul în slujba statului.
E clar ce vreau să spun ?
- Cu Ecaterina ? - Da, cu Ecaterina.
N-am adus-o aici să citească din cărți.
Am adus-o să nască fii.
Trebuie să aibă un moștenitor. E esențial să facă...
- Ai înțeles ? - Am înțeles.
Alteța Sa arată bine în șa. Alteța Voastră nu merge la vânătoare astăzi ?
Nu sunt atât de prost. Se va porni furtuna.
- Acum e șansa ta. - Da, unchiule.
Vă rog, permiteți-mi, maiestate.
Spune-le să împacheteze. Ne întoarcem la Petersburg.
- Chiar așa ? Cum rămâne cu ceilalți ? - Care ceilalți ?
- Cei de la vânătoare. - Pot înnopta la cabană, foarte bine.
- Îmi faceți onoarea ? - Alteță !
Hai !
Serghei !
Cred că ai căzut.
Da, într-adevăr.
N-o să mai reușim să ajungem la Petersburg, în seara asta.
O să trebuiască să dormim în cabană.
Mai bine ai pleca, Serghei, înainte de a mă compromite.
Mă gândesc la tine în fiecare moment al zilei și în fiecare moment al nopții.
Bineînțeles, era o nebunie, era o sinucidere, dar nu-mi păsa.
Voiam să fiu iubită.
Covia, Covia, Covia...
- Foarte bine de tine. Ai un soț. - Dar nu-l văd niciodată.
- Și amanți ? - Am fost educată în Franța !
Exact. Nu e doar asta.
Nu e doar corpul lui, care e superb, apropo...
Îi pasă de mine, se gândește la mine...
Mă iubește... Chiar mă iubește.
Saltîkov !
Împărăteasa a ales bine.
Se trage dintr-o linie nobilă, iar mama lui e galițiană.
S-ar fi putut și mai rău.
- Chiar trebuie să plec, draga mea. - Nu...
Înainte de a se schimba gărzile.
Nu, te rog, nu pleca.
Nu încă.
Te iubesc atât de mult.
Serghei, nu-s sigură, dar cred că s-ar putea să fiu însărcinată.
Și, bineînțeles, toată curtea știe că eu și Petru dormim separat.
Nu e sigură ! Ce naiba vrea să spună ? Este, sau nu este ?
Cred că e, doamnă.
Ea și cu Petru trebuie să înceapă să doarmă împreună.
Dar mai rămâne problema Marelui Duce...
Problema lui fizică...
Din nou cu asta !
Atunci o să facă operație. Asta-i singurul lucru care-i rămâne de făcut.
Probabil că maiestatea voastră nu e la curent cu natura precisă a stării lui.
Luminează-mă !
Operația necesară e o tăietură a... E o circumcizie...
Înțeleg...
Asta nu mi se pare a fi ceva atât de îngrozitor.
Dar prietenii marelui duce n-au putut... să-l convingă.
Convinge-l tu, la naiba !
Da, doamnă.
Repede, repede.
Haideți !
Puteți începe.
Am să-i spun că a adormit și s-a tăiat într-o sticlă spartă.
Vino aici.
Să nu crezi că e prima dată pentru mine.
Desfă-o.
Uită-te.
Uită-te !
A fost îngrozitor. Mai rău decât tot ce mi-am putut imagina vreodată.
Dar am îndurat pentru Serghei.
Am putut îndura datorită lui.
Am nevoie de ajutorul tău, Alexei Grigorevici.
Nu mă amestec niciodată în politică, mare consul.
- Dragul meu conte ! - Știu cum mă poreclește lumea.
Împăratul Nopții.
Dar știu și ce vrea împărăteasa de la mine ceea ce nu e opinia mea politică.
Și chiar de aceea are încredere în tine.
Prusia deja este puterea dominantă în Germania,
dar crezi că regele Frederic se va opri aici ?
Sunt un simplu om de la țară, din Ucraina,
care a atras din întâmplare ochii împărătesei.
Dar nu ești surd sau orb.
Frederic vrea să ajungă atotputernic în Europa.
- Poți nega ? - Nu.
Pentru a reuși, trebuie să distrugă singura putere care stă în calea lui.
Rusia !
Așa că noi trebuie să lovim primii. Și trebuie să lovim acum.
- De ce acum ? - Pentru că împărăteasa face 80 de ani.
- Dar ar mai putea trăi mult. - Să dea Dumnezeu să trăiască.
Dar un lucru rămâne sigur, că marele duce Petru e cel care va moșteni tronul.
E german în toate aspectele. Îl idolatrizează pe Frederic al Prusiei.
- Și marea ducesă ? - Ecaterina ?
Împărăteasa așteaptă de șapte ani un moștenitor. Răbdarea i se cam risipește.
- Dacă Ecaterina ar avea un băiat... - Dar și ea e germancă, nu ?
La naiba, Alexei. Știi despre ce e vorba aici.
Nu te poți eschiva de la luarea unei poziții.
Împăratul Nopții poate lua multe poziții, dar niciuna politică.
Bravo ! Atât de frumos ! Sunt atât de mândră de tine.
Trebuie să admitem. Are talent muzical.
- Barometrul arată furtună, cancelare. - Alteță !
Am auzit că Maiestatea Sa nu se simte bine.
Sănătatea Maiestății Sale e ceva care ne preocupă pe toți.
Într-adevăr...
Am auzit despre contele Voronțov că a fost numit vice-cancelar.
Sunteți bine informată.
- Împotriva dorințelor dvs. - Foarte bine informată.
Pentru cineva care trăiește aproape ca o prizonieră ?
E o iluzie, Alteță.
Te-ai opus căsătoriei mele. Crezi că o să suport facțiunea germană.
- N-o s-o faceți ? - Nu. N-o s-o fac.
Am fost multă vreme inamici, cancelare. Prea multă, poate.
Poate. Dar împărăteasa e cea care hotărăște, iar eu mă supun ordinelor.
Cu toții ne supunem.
- E o iluzie, cancelare. - Ba e adevărat.
Domnul Saltîkov, de exemplu, acționează supunându-se ordinelor.
Nu știați ?
- De ce-mi spui asta ? - Politica e o afacere brutală, dnă.
Sunteți sigură c-o puteți digera ?
A trecut atâta timp... Dar încă mai simt durerea.
Nu poți uita, când cineva îți sfâșie inima.
- Nu mai e nevoie de tine, contesă. - Covia, rămâi !
Afară ! Afară cu tine !
De ce n-am fost chemat mai repede ?
Trebuie să așteptați aici.
Ce ? E o problemă de stat !
Primul-cancelar Voronțov e numit la comandă de împărăteasă.
Slavă Domnului ! E băiat.
Te botez în numele Tatălui, și al Fiului, și al Sfântului Duh, amin.
Nu ! E copilul meu !
E copilul meu.
Mă trimite în Suedia !
Într-o misiune diplomatică specială, pentru a anunța nașterea fiului tău.
Maiestatea Sa are un fin simț al ironiei.
Asta e tot ce ai de spus ? O să sfârșesc ruinat.
La ce te așteptai ?
La vreun rang ? Vreo proprietate ? Vreo mie de servitori ?
Ce vrei să spui ?
De ce n-ai avut prezența de spirit să-ți stabilești prețul dinainte ?
Ecaterina, ascultă-mă !
Tot ce ți-au spus e o minciună. Te iubesc.
Cum poți să nu-ți amintești prima noastră noapte ?
Da...
Întotdeauna îmi va aminti că un bărbat poate să practice arta prostituției
la fel de bine ca o femeie.
Proasto. Ce crezi c-o să-ți facă ție ? O să te distrugă și pe tine. O să vezi.
Te va distruge.
Am rezolvat problema. Dar...
În 1757, am pornit la război cu Prusia. Cel mai bun general al nostru era Apraxin
unul dintre puținii prieteni pe care îi aveam la Curte.
- Suntem de două ori mai mulți, dle. - Mulțumesc, căpitane.
La naiba, nu vom avea o șansă mai bună de a-i distruge.
Mulțumesc, căpitane.
O să vorbesc cu ...
Probabil că știe să lupte, dar nu înțelege politica.
O mulțime de ofițeri tineri sunt de acord cu el.
Știu asta. Aș ataca și mâine dacă n-aș ști că e imposibil.
Împărăteasa nu se poate hotărî.
Bestujev trage într-o parte, Voronțov în alta. E inutil.
Aici era adevăratul război, nu pe front: la Curte.
... și cu o lovitură măiastră, l-a terminat imediat.
Iertați-mă, dar Maiestatea Voastră e plină de înțelepciune în seara asta.
Iar Voronțova e plină de eleganță.
Ascultați. Un alt incendiu. E în bucătărie.
Haideți, grăbiți-vă. Nu vreau să-l pierd.
Într-o lume în care Voronțova ar putea fi considerată elegantă,
presupun că ar putea fi considerat și Petru înțelept.
Alteță !
Aceasta e o scrisoare adresată prietenului dvs, generalul Apraxin.
Cerem să preia inițiativa în război, pentru a grăbi victoria.
- Și ce vrei să fac eu ? - S-o semnați.
Trebuie să-ți reamintesc că îmi este interzis să scriu scrisori ?
Împărăteasa nu-mi dă voie să-i scriu nici măcar mamei mele.
Generalul Apraxin poate să ne aducă victoria.
Dar el știe că dacă împărăteasa moare și îi urmează Petru la tron,
Petru va pune capăt războiului. De aceea stă în retragere.
Înțeleg asta. Dar ce valoare ar avea o scrisoare de la mine ?
I-ar trimite un semnal. I-ar spune că intenționați să împărțiți puterea
și să vă folosiți influența pentru continuarea războiului.
Dar nu se poate pune problema împărțirii puterii.
Nu în ceea ce mă privește. Și cu siguranță nici pentru Petru.
Nu-ți dai seama ce-o să mi se întâmple. Dă-i putere și o să scape de mine imediat.
Nu. Dacă voi conduce, voi conduce singură.
- Alteță, îmi cereți prea mult. - Tu ceri prea mult de la mine.
Dacă află împărăteasa de asta ? Sunt terminată.
Totul sau nimic.
Dacă eu mă pun la dispoziția ta, tu va trebui să te pui la dispoziția mea.
O faci ?
Da. O fac.
Ai înțeles. Voi conduce ca împărăteasă cu puteri depline.
- Ne-am înțeles ? - Ne-am înțeles.
Atunci, voi semna.
Bestujev a scris-o, doamnă, dar Ecaterina a semnat-o.
Conspirații, conspirații ! Le vreau ! Ocupă-te !
- Cum poruncește Maiestatea Voastră ! - Și adu-o aici.
- Conte Voronțov ! - Doamnă ?
- Te numesc mare-cancelar. - Maiestate...
- Gata cu războiul. Vreau să-i pun capăt. - Cred că judecați înțelept.
După cum știți, dnă, există un proiect de tratat.
Ce naiba spui acolo ?
Nu vreau ca oștenii mei să se retragă spre casă ca niște câini plouați.
Vreau o victorie !
Victorie !
Cuvântul ajunse la urechile Curții rostit în șoaptă.
Prea târziu să-l mai salveze pe Bestujev, dar la timp să-mi dea mie o șansă,
o mică șansă să supraviețuiesc.
Conte Mihail Petrovici Bestujev,
prin ordinul Maiestății Sale Imperiale, țarina, sunteți arestat.
Intră !
Închide ușa !
Am o scrisoare de la tine pentru generalul Apraxin.
Poartă semnătura ta.
- Negi ? - Nu, doamnă.
Cum ai îndrăznit să presupui că poți să dai ordine generalilor mei ?
N-am dat niciodată ordine.
Dacă Maiestatea Voastră ar dori să citească scrisoarea...
Maiestatea Sa v-a interzis să scrieți scrisori.
Exact. Ce ai de spus la asta, curvuliță împuțită ?
Iertați-mă, doamnă. Trebuie să dau socoteală soțului, sau împărătesei ?
Mie, doamnă. M-ai nesocotit. Cum îndrăznești să negi ?
Citiți scrisoarea, doamnă.
E chiar declarația politicii dvs de a ataca.
Pentru a obține victoria pe care ne-o dorim cu toții. De asta am trimis-o.
Dar am greșit. Nu-mi neg greșeala și nu cer iertare.
Cer, doar, să mi se permită să mă întorc în propria mea țară.
Soțul meu mă urăște, n-am prieteni și i-am produs Maiestății Voastre o mare neplăcere.
Sunt la capătul puterilor.
Cum rămâne cu fiul tău ?
Pavel e în grija dvs. Nu-i poate fi mai bine, știu că-l iubiți foarte mult.
E un complot. Complotează tot timpul. E pornită împotriva mea. Mă urăște.
E frigidă cu mine, dar își desface picioarele pentru orice...
- Tăcere ! - Întreab-o de iubiții ei !
- Întreab-o de Saltîkov ! - Tăcere !
Lasă-ne ! Acum !
Și tu, cancelare.
N-o să te alung. Și nici n-ai crezut c-am s-o fac, nu ?
Ca să spun adevărul, doamnă, nu eram sigură.
Nu mai vreau niciun complot.
N-am complotat niciodată împotriva Maiestății Voastre. Niciodată !
Foarte bine.
Dar acum, spune-mi. După ce voi muri, o să încerci să preiei puterea ?
Da !
- Iertați-mă, doamnă. - Rămâi unde ești.
- Te-am tratat rău. - Nu.
- Ba da. - Nu.
Tu ai îmbătrânit frumos, dar eu am încercat să rămân tânără.
Când am avut nevoie de tine, ai fost alături de mine.
- Ce ai făcut cu Bestujev ? - L-am exilat la moșia lui.
Ce crezi despre ea ? De Ecaterina ?
- Văd măreția în ea. - Măreția...
Cândva am văzut-o și în mine. Domnia mea a fost un eșec.
Nu e cazul să ne prefacem unul față de altul.
N-am realizat nimic, n-am schimbat nimic.
Poate că tu poți face mai multe.
Elisabeta a obținut o victorie.
În august, în același an, Apraxin i-a spulberat pe prusaci la Gross-Jägersdorf.
Unul dintre eroi era un tânăr căpitan, Grigore Orlov.
Căpitane Orlov !
- Conte, vă rog. - Mulțumesc.
- Ziua de azi e a dumitale, generale. - Fără îndoială.
Dar mâine, cine știe ?
Intră.
- Orlov ! Bun. - Dle !
Pot să vi-l prezint pe căpitanul Grigore Orlov, conte ?
Orlov, acesta e cel mai distins prizonier al nostru.
Contele Schwerin. De la curtea regelui Prusiei.
Trebuie dus la Petersburg, iar tu îl vei însoți.
Și vezi să nu evadeze.
Să evadez ? Dragă generale, sper că încă mă mai pot numi gentleman.
Întotdeauna mi-am dorit să văd Petersburgul.
Dacă aș fi eu țar, n-ai fi prizonier.
Înălțimea Voastră, cina e servită.
Mâncare ! Mi-e foame. Draga mea, stai la brațul contelui....
Desigur, alteță.
- Alteță ! - Nu cinez în seara asta.
Ce vrei să spui ? Ridică-te !
- N-am poftă de mâncare. - Insulți un oaspete de onoare.
- Dar tu îl onorezi, nu ? - Da, îl onorez.
Atunci de ce l-ai trimis la masă la brațul târfei tale ?
Fă cum îți spun, la naiba !
Sunt oameni care ar putea crede că i-ai sprijini în mod deschis pe inamicii noștri.
Împărăteasa, de exemplu.
Minunat, nu, Parsek ? Prizonierii noștri toastează la Petresburg...
- Ea e ! - ... în timp ce noi...
... așteptăm afară ca lacheii.
- Marea ducesă ! - Orlov, ce faci ?
Chiar ea e !
Grigore Orlov, la dispoziția dvs, doamnă.
"Doamnă" ? Nu știi cine sunt, căpitane ?
- Știu, alteță. - Atunci ești foarte îndrăzneț.
- Sunt, doamnă. - Și foarte impertinent.
Și asta.
- I-ai văzut privirea ? - Ești nebun. Cu totul nebun.
Punem pariu ? 100 de ruble.
- Să zicem 1000. - S-a făcut.
Tatăl lui a fost guvernatorul Novgorodului.
Are cinci frați, toți în armată.
- Și mama lui ? - Din nobilimea provincială. O nimeni.
Nu poate fi admis la curte, pentru că nu are rang.
Ce păcat.
Cred că e cel mai arătos bărbat pe care l-am văzut vreodată.
Vreau să-l întâlnesc, Prescovia. Ai putea aranja asta ?
Bineînțeles că ai putea. Poți aranja orice.
Intră, căpitane Orlov.
Montesquieu.
Sunt o mare cititoare.
Tu ești ?
Nu ?
Nu contează. Mi s-a spus că ai avea... alte talente.
Călăritul... băutul... jocurile de noroc... luptele...
Am omis ceva ?
Doar unul.
A, asta era...
Nu uitasem.
Dar îmi place să las ce-i mai bun la urmă.
Și mai multă nebunie...
Da, dar de data asta, oarecum, pregătită.
- Naiba să te ia, Alexis. - Și-mi datorezi încă o sută.
- Iar mie 1000. - A fost acolo. Ai întâlnit-o ?
Dacă am întâlnit-o ? Am tras la rame toată noaptea.
Nu mă crezi. Vrei să-ți arăt zgârieturile ?
1000 de ruble !
O să-mi plătești când o să ajungă pe tron. O să învârtim banii, cu toții.
O să ne rostogolim, o să înotăm, o să ne înecăm în ei.
Nu mi-e teamă de Ecaterina. Nu înseamnă nimic.
Mai doriți cafea, excelență ? Elisabeta !
Nu sunt decât vorbe. Ce-ar putea ea să facă ?
Poate că nimic.
Dar când sunt atâtea în joc, de ce să-ți asumi riscuri, care pot fi evitate ?
Regele Frederic e îngrijorat pentru siguranța dvs, Alteță.
Vă oferă o companie din Vechea Gardă a Curții.
Adică propria lui gardă ?
Exact, doamnă.
Garda de corp personală a regelui Prusiei ?
Gândește-te la asta, Petru.
Bineînțeles, vor accepta ordine de la dvs și numai de la dvs.
Regele Frederic e prietenul dvs. În numele lui, vă rog să luați în considerare oferta.
E un sălbatic. Dar unul frumos !
Mă îndoiesc că e în stare să-și scrie chiar și propriul nume.
- Crezi că am înnebunit. - E bețiv, afemeiat, fanfaron...
... și un erou.
Elisabeta, cum a preluat puterea ? Cine a pus-o pe tron ?
Armata. Nu generalii. Adevărata armată. Locotenenții, căpitanii...
- Te folosești de el ! - Bineînțeles.
- Ai grijă să nu te îndrăgostești. - Nu mai fac greșeala asta încă o dată.
Cel puțin nu de Grigore Orlov. Te rog, Doamne.
Victorie... Apraxin...
- Deci ? - Cred că și-a revenit.
- Regimentul Semionovski e cu noi. - Dar regimentul Preobrajenski ?
Nu știu.
Grigore, ai auzit ?
Avem regimentul Semionovski.
- Ce e cu tine ? - De ce nu moare odată ?
De ce, naiba, nu moare târfa bătrână ?
Ecaterina e însărcinată. E în a cincea lună.
A mai avut un atac, acum două zile.
- Dar și-a revenit. - Cât mai are ?
Nimeni nu poate ști, doamnă. Pot fi săptămâni, pot fi luni.
- Luni ? - Nu !
Nu mai pot fi luni.
Deci murise, în sfârșit.
Dar se părea că prea târziu.
Alteța Sa Imperială, Marele Duce Petru, se proclamă Împăratul a toată Rusia.
Trăiască Petru al III-lea !
- Dacă-mi permiteți... - Prefer să rămân lângă soțul meu.
- Împăratul nu dorește asta. - Atunci, voi vorbi cu el.
Astea sunt ordinele lui, doamnă.
Dacă-mi permiteți...
Așezați-vă.
Consiliul imperial va lua notă de două noi edicte.
Maiestatea Sa a trimis astăzi un emisar special la Berlin.
Războiul s-a sfârșit.
Al doilea edict, se referă la pământurile Bisericii. Cu aplicare imediată,
toate averile și proprietățile Bisericii sunt anexate trezoreriei imperiale.
Mi-a trecut vremea.
Elisabeta a trăit cu câteva luni prea mult.
E soarta pe care oricine trebuie s-o înfrunte în drumul spre tron.
Ce-ai să faci ?
Până nu se naște copilul, nimic.
Petru m-a închis aici crezând că mă umilește.
De fapt, îmi convine de minune.
Covia, ajută-mă !
Pentru Ecaterina a II-a !
Liniște. Liniște !
Foc ! Haideți, toată lumea. Grăbiți-vă !
E bine. E bine, da.
Grăbiți-vă ! Grăbiți-vă !
Ce emoționant !
- Petru ! - Sunteți handicapați, sau ce ?
Mai repede. Asta e spartă, du-te după alta.
- Nu vi se pare minunat ? - Ba da.
Era băiat. I-am spus Alexei Grigorevici și i-am dat numele de familie Bobrinski.
N-am putut să-l recunosc niciodată public, dar am avut grijă să aibă de toate.
- Maiestate, iertați-mă. - Ce s-a întâmplat ?
- Prasec a fost arestat aseară. - Oricum, era momentul.
Spune-le să înhame caii. Cei suri sunt cei mai iuți.
La dispoziția împărătesei Ecaterina a II-a !
- Acum, Prescovia, sfătuiește-mă ! - Să te sfătuiesc ?
Draga mea, sunt pe cale să urc pe tronul Rusiei !
Ce-ar trebui să port ?
Trăiască Ecaterina !
Alteța Voastră. Toți vă așteaptă.
Închin legiunea Ecaterinei a II-a.
Grigore Potemkin. Nici măcar nu-i știam numele în ziua aceea.
Eminența Voastră, când soțul meu a preluat puterea,
v-a acaparat abuziv pământurile și proprietățile.
Promit să returnez Sfintei Biserici moștenirea ei străbună.
- E treaz ? - Nu...
Atunci, trezește-l. Trezește-l !
Petru !
- Petru ! - Ce vor ?
Nu știu, dar ceva nu e în regulă.
- Ce naiba se întâmplă ? - Maiestatea Ta știe unde e Ecaterina ?
E la Peterhof. Ne ducem acolo după amiază de ziua mea onomastică.
- E ziua mea onomastică. - Se pare că nu e la Peterhof.
Ia urgent cu tine cei mai buni oameni, găsește-o și termin-o !
În numele Sfintei Biserici, te proclam suverană și împărăteasă întru Domnul.
Din ordinul Maiestății Sale Petru, ești arestată.
Ce vei face, conte Schwerin ? O să mă împuști ? Aici ?
Atunci, împușcă-mă !
Nu mă atinge ! Drept cine mă iei ? Știți cine sunt, barbarilor ?
Lăsați-mă.
Maiestate, am venit să vă ofer demisia mea.
Crezi că mă voi mulțumi cu asta ?
Ar trebui să-ți iau capul, conte Voronțov. Cel puțin așa am fost sfătuită.
Crezi că e un sfat bun ?
Maiestate, nu cred că vă puteți aștepta să fiu imparțial.
Dimpotrivă. Nu mă aștept la altceva din partea ta.
Ridică-te.
Ridică-te !
- L-ai servit pe fostul țar cu loialitate. - Și pe ultima împărăteasă.
Loialitate față de funcție, nu față de bărbatul sau femeia care au ocupat-o.
Exact.
Demisia se refuză, mare cancelar.
Maiestate !
Am o scrisoare de la soțul meu. O altă listă cu cereri.
Își vrea câinele, vioara, peștele... Și pe Voronțova.
- Ce mă sfătuiești ? - Nu văd niciun rău în asta, dnă.
Nu, nici eu nu văd.
Cererile se acceptă.
Dar nu și Voronțova.
Doamnă...
- V-ați decis ce o să faceți cu el ? - Tu ce ai face cu el ?
Uneori, unii constată că dificultățile se rezolvă de la sine.
Petru amâna tot timpul încoronarea sa.
Nu putea fi niciodată deranjat. Întotdeauna avea ceva mai bun de făcut.
Eu n-am făcut o asemenea greșeală.
Am fost încoronată în Catedrala Adormirii Maicii Domnului din Moscova,
în trei luni de la urcarea pe tron.
Și am avut grijă să fie un spectacol magnific.
Știam că dețineam puterea sub o amenințare.
Eram femeie. O străină.
Și aveam un fiu, Pavel.
Unii dintre cei mai apropiați prieteni credeau că ar trebui să conduc
ca regentă a lui.
Dar asta nu era destul pentru mine.
Aveam un vis.
Voiam să scot Rusia din medievala stupiditate și s-o aduc în lumea modernă.
Și mai mult decât orice, voiam să se termine exploatarea șerbilor,
prin care zece milioane de suflete rusești erau privite ca proprietăți.
Într-un cuvânt, voiam o revoluție.
Ucigașo ! Ea l-a ucis pe Petru ! Dar Ivan, trăiește ! Ivan, trăiește !
Ivan al VI-lea, încoronat împărat din leagăn,
înainte să-l bage Elisabeta în închisoare.
- L-ai eliberat ? - Da, dnă, dar cu reticență.
Credeam că mi-ai spus că-i nebun.
Asta-i problema, dnă, rușilor le plac oamenii nebuni. Țăranilor, adică.
- De ce ? - Îi cred mai aproape de Dumnezeu.
- Extraordinar. - Să n-ai niciodată încredere în călugări.
Asta obișnuia tata să spună.
Cred că Ivan ar putea deveni periculos pentru tine.
Toate rapoartele arată că are mintea șubredă.
Atunci, de ce l-a ținut Elisabeta închis ?
E din sângele Romanovilor, a fost proclamat țar încă din leagăn...
- Altceva ? - Oamenii îl iubesc, dnă.
- Pentru că-l cred nebun ? - Nu.
Ci pentru că, asemeni lor, e prizonier încă din naștere.
Alexei Grigorevici.
- Te-ai întors. - Politica are întorsăturile ei.
Mă bucur să te văd.
Maiestatea Sa o să vă primească acum, Excelență.
- Mare cancelar ! - Conte Bestujev !
Ar fi bine să n-o las pe împărăteasă să aștepte.
- Maiestatea Voastră ! - Dragul meu prieten !
Am visat la un moment ca acesta.
- Da, doamnă. - Te numesc vice-cancelar.
Maiestatea Voastră mă copleșește.
Haide, întotdeauna am fost prietenoși unul cu celălalt.
Am înțeles că va rămâne cancelar contele Voronțov.
Încă e reprezentantul vechii nobilimi și moșierimii și nu am cum să-l destitui.
Iertați-mă, doamnă, dar vă așteptați să uit că m-a ruinat și m-a exilat ?
Nu am cum să-l destitui...
... pe moment.
Emilian Pugaciov, maiestate !
Maiestate imperială, țarină Ecaterina a II-a, prin grație divină, împărăteasă autocrată.
Măicuță, vorbesc în numele a trei sate.
Am luptat pentru Rusia împotriva... Vor să tac pentru că îți voi spune adevărul.
Lăsați-l să vorbească !
Măicuță, oamenii mei n-au bani ca să plătească birurile și dijmele.
Potemkin ! Ce atent asculta !
Tinerii noștri au luptat și au murit în armata Voastră,
Tinerele noastre au fost duse-n sclavie. Suntem flămânzi, suntem speriați !
Măicuță, suntem furioși.
Audiența s-a sfârșit.
- Dați-l afară ! - Nu !
Lăsați-l să plece în pace.
Maiestatea voastră a proclamat deja noi măsuri.
Reformele preiau industriile, tipărirea banilor de hârtie...
Am așteptat să anunți retrocedarea proprietăților bisericii, dar în zadar.
Cea mai mare virtute a preoților e răbdarea.
Dar există limite. Ai obținut puterea cu binecuvântarea Sfintei Biserici,
cu o singură condiție.
Trebuie să înțelegi că nu vorbesc pentru mine, ci în numele altora,
mult mai puternici decât mine.
Înțeleg... perfect.
S-a luat la bătaie, nu ? 10 ani de muncă silnică o să-l liniștească imediat.
Iertați-mă, excelență, dar împărăteasa nu se răzgândise în privința omului ăsta ?
- Spune-mi, locotenente... - Potemkin, excelență.
- Vrei să avansezi în carieră ? - Bineînțeles.
- Atunci, termină treaba asta, la naiba. - Excelență...
Ivan este adevăratul țar. Femeia aia e o uzurpatoare.
Și o hoață. Vă fură fiii pentru armată.
Vă fură banii pentru biruri. N-o să fure și pământul Sfintei Biserici.
Dumnezeu să fie cu voi !
Vino cu mine.
Prințe Ivan !
Știi cine ești ?
Într-o...
Într-o zi...
Într-o zi, da ?
... țarul...
... țarul... țarul Rusiei. Nu-i așa ?
Cu toții îl știm pe Ștefan Mihailovici Șeșovski.
Dar vreunul dintre voi știe cine au fost ceilalți ?
Da, contele Bestujev.
I-am trimis odată o petiție despre averea familiei mele din Ucraina.
- Și doamna ? - Nu era... ?
Nu ! Căpitane Uzikofit, nu era ea.
Nici domnul pe care zici că l-ai văzut, nu era, căpitan Mirovici.
Nici unul dintre voi nu a văzut vreuna dintre persoanele astea.
N-au fost niciodată aici.
- Ai văzut ordinul ? - Da.
Dacă se îmbolnăvește, trebuie să i se aducă un duhovnic, dar nu un doctor.
Dacă cineva încearcă să se apropie de el fără ordin imperial, semnat,
gărzile au ordin să-l ucidă.
- Înțeleg. - Vă sfătuiesc să anulați ordinul, dnă.
Dacă s-ar întâmpla să moară, iertați-mă, dar lumea va spune...
... întâi Petru, acum Ivan. Vedeți care-i riscul ?
Nu e și alt risc mai mare ? Acela de a fi punctul de plecare al unei rebeliuni ?
O posibilitate foarte puțin probabilă.
Poate că nu. Pentru oamenii obișnuiți, el e prințul legendar.
Ivanușca, adevăratul țar care i-a eliberat.
Pavel ! N-ai altceva mai bun de făcut ?
N-ai teme de făcut ?
Atunci, du-te și fă-le.
Extraordinar ! Soțul meu avea aceleași gusturi proaste.
În privința prințului Ivan, ordinul rămâne neschimbat.
Se înșeală, să știi, oamenii. Înainte să-i elibereze Ivan, o s-o fac eu.
- Pari surprins. - Nu.
Trebuie să iau ca adevărate zvonurile că o să eliberați șerbii, dnă ?
La momentul potrivit. Când voi avea puterea. Mă încred în sprijinul tău.
Vă voi sprijini, orice ar fi, dnă.
- De ce nu mi-ai spus ? - N-am primit asemenea instrucțiuni.
Capii bisericii complotează împotriva tronului și tu nu-mi spui ?
Cât despre nebunia asta cu măsurile de eliberare a șerbilor...
- "Nebunia" ? - Se pare că ai uitat, Ștefan Mihailovici,
în mâinile cui stă toată cariera ta.
Cariera de demult, desigur. Dar n-am uitat.
Are încredere în tine, te ascultă. S-ar putea să dispari din politică.
Din nefericire, desigur.
Sper că ai mâncat bine la prânz, locotenente.
E necesar când cinezi în cercuri mai restrânse.
Lucruri nepotrivite: limbajul nostru, strigatul, pierderea cumpătului.
Și orice fel de formalitate.
Să te ridici când intră sau iese, de exemplu. N-are pretenții.
Oricine încalcă regulile...
Și ține minte, ar trebui să fim cu toții veseli.
- Nu e ușor, când... - Ce ?
O să vezi singur.
Limba. Am corespondat cu dl Voltaire, pe marginea acestui subiect.
Și mi-a spus o istorie încântătoare legată de ce spunea o curteancă de la Versailles.
Această mare personalitate, aș îndrăzni să spun.
"Îngrozitoarea amestecătură a tuturor limbilor din Turnul Babel"
"a fost așa o nenorocire."
"Căci altfel, toată lumea ar fi vorbit de-a pururi franceza."
- Ce actriță s-a pierdut în dta ! - S-a pierdut, Alexei Grigorevici ?
Dar în politică, suntem obligați să facem asta zilnic.
Probitas laudatur et alget.
- Vergilius ? - Juvenal.
- Crezi că citatul se potrivește ? - Perfect.
Lăudăm omul onest și virtuos, dar îl lăsăm în frig să tremure.
Nu, cred că mergi prea departe cu cinismul tău.
Ca și dvs, cu traducerea.
Macte, nova virtute, puer, sic itur ad astra !
- Juvenal ? - Vergilius.
Știam... și la fel, Potemkin.
Țarul Petru era cel ales.
Această nemțoaică l-a ucis cu sânge rece.
I-a furat coroana sacră.
Și ce face Sfânta Biserică ? Nimic !
Nimic ! Eminență, sângele lui Petru e și pe mâinile tale, dacă nu faci nimic.
Trebuie s-o denunți, trebuie să ridici Europa împotriva ei.
Frate dragă, ți-am auzit cuvintele.
Și o să țin bine seama de ele.
Du-te în pace.
Doboar-o ! Distruge-o !
Poate că e un instrument al Domnului.
- Eminență, doar... - Nu, Debianski.
Am umblat cu destulă precauție și diplomație.
N-are nicio intenție să-și onoreze datoria. Ei ? Nu-i așa ?
Nu. Dar ce poate face călugărul ăsta nebun ?
Singur ? Să ajungă să fie împușcat, sau spânzurat.
Dar cu îndrumare... Știm că influența și puterea noastră sunt slabe.
Știm că putem întoarce poporul împotriva ei, dar nu e destul.
Nu putem să pornim doar o rebeliune, ar trebui să avem și imaginea unui lider.
Cineva care să lupte pentru asta.
- Ce senină e noaptea asta. - Da.
Stelele par atât de aproape.
De parcă ar fi destul să te întinzi ca să le poți atinge.
Dar e o iluzie... c-ai putea să te ridici... și să le poți atinge.
- Grigore... - Știi ce spun oamenii ?
Că nu-ți mai sunt de folos. Că aștepți doar momentul să scapi de mine.
Te-am făcut unul dintre cei mai bogați oameni din Rusia.
Nu sunt un prost, Ecaterina.
Banii nu înseamnă putere, iar tu îmi datorezi mai mult de atât.
- Ți-am oferit mai mult ! - Chiar ?
Ce sunt eu ? Armăsarul șef în slujba Maiestății Voastre.
Și nici măcar asta, în ultima vreme.
- Pentru numele lui Dumnezeu ! - Bine, atunci, mărită-te cu mine.
- Se pare că nu-ți place ideea. - Sunt împărăteasă.
Căsătoria mea e o chestiune politică.
- Este ? - Știi asta.
- Ne-ar putea fi fatal amândorura. - Fatal, da.
Dar amintește-ți ceva, Ecaterina: cine te-a făcut împărăteasă.
Eu te ascult și Dumnezeu te aude, frate.
Am dureri în suflet care mă orbesc și mă fac să plâng ca un copil.
Cred că o să înnebunesc.
Vorbește-mi despre tine. Ești ofițer ?
Postul din fortăreața Shlisselburg.
Ascultă, țara asta e condusă de nemți.
Dar el e un Romanov adevărat.
- Ești nebun. - Oare ? Ea de ce a venit aici ?
Pentru că îi e teamă. Știe că dacă Ivan ar fi liber, l-ar urma oamenii cu miile.
Iar el e aici, în mâinile noastre și tu comanzi garda de noapte.
Dar oamenii ?
Crezi că ei ar vrea să-și petreacă restul zilelor putrezind în văgăuna asta ?
Crezi ?
Misiune diplomatică ? Misiune diplomatică ?
De mare importanță. S-ar putea să avem război cu turcii.
Avem nevoie de aliați.
Știu ce-i asta. Și ăsta e răspunsul meu.
Nu poate să-mi facă asta și tu o știi al naibii de bine.
Maiestatea Sa a fost foarte generoasă. Ți-a lăsat toate titlurile și proprietățile.
Cu singura condiție de a părăsi Rusia imediat.
Deci și tu ești implicat, nu ? Am să vorbesc cu ea.
Maiestatea Sa nu e în Sankt Petersburg.
- Unde e ? - Altundeva.
Armata n-o să suporte așa ceva. Ea a pus-o pe tron, ea o s-o arunce.
Nu te-aș sfătui să urmezi calea asta.
Ar fi o trădare, care ar deveni problema cancelarului pe probleme de securitate.
Nu mă poți atinge !
O să mai vedem noi !
E doar o simplă escortă, excelență.
Suntem în asta împreună.
Ți-a trecut vreodată prin cap, că în timp ce noi ne certăm, Ecaterina câștigă ?
Dezbină și stăpânește, conte Petrovici.
Cu siguranță vezi unde se va ajunge. La puterea absolută.
Asta-i ceea ce vrei ? Ecaterina și eliberarea ?
Lașule !
- Unde-i căpitanul ? - E beat.
Ascultați... Ascultați-mă !
- O s-o facem noi, dacă el n-are curaj. - 12 oameni împotriva întregii Rusii ?
Ivan este Rusia. E un Romanov. Alesul lui Dumnezeu.
Sașa, uită-te ce uniformă ai, ce dezordonat ești !
Sașa ? Ești bine ?
Așteaptă aici.
Mergeți cât de repede puteți. Vedeți dacă rănitul e mort.
- Ce facem cu ăsta ? - Închideți-l. Separat.
- Eminență ! - Știu. Am auzit.
- Ce putem face ? - Nimic.
- Dar sigur putem face ce... - Nimic.
S-a terminat. Să ne rugăm pentru sufletul lui Ivan.
Ridică-te.
Știu ce spun oamenii.
Întâi Petru, acum Ivan.
Nemțoaica a plănuit totul.
- Așa e ? - Da, doamnă.
- Lasă-ne, de acum. - Doamnă...
Cancelare ?
Pentru vina asta, trebuie executat Morovici, doamnă.
Și să se transforme în martir ?
Mila înseamnă întotdeauna slăbiciune.
Dar în acest caz, e ca și cum v-ați recunoaște vina.
Vice-cancelar Bestujev ? Care-i sfatul tău ?
Sunt de acord cu cancelarul, doamnă.
Crimă ! Crimă făcută de o nemțoaică pe care o numiți împărăteasă !
Crimă ! L-a ucis pe Petru, iar acum pe Ivan, adevăratul țar !
Crimă ! Crimă !
De parcă startul popularelor elogii n-ar fi fost de ajuns,
sultanul turcilor s-a decis să-l închidă pe ambasadorul nostru în Constantinopol
și să se pregătească de război.
Ați făcut multe schimbări de când ați venit la putere
și le-am acceptat pe toate.
Dar de o bucată de vreme,
încep să-mi dau seama că pregătiți în secret măsuri de eliberare a șerbilor.
Opinia mea în chestiunea asta n-a fost niciodată un secret.
- Sclavia mi se pare îngrozitoare. - Și altora li se poate părea la fel.
Dar acum trebuie să porniți la război împotriva turcilor.
- De ce ar trebui ? - De ce ?
Pentru că altfel, veți fi umilită în ochii Europei.
Așa că, din moment ce trebuie să porniți la război, spuneți-mi, cine va plăti ?
Șerbii ? Nu. Negustorii ? Nu. Moșierii vor plăti, așa cum au făcut mereu.
Moșierii, care plătesc către trezoreria voastră taxe, care-și trimit fii în armată,
moșieri care-și măsoară bogăția în numărul de suflete, doamnă,
șerbi, servitori, cum preferați.
Distrugeți bogăția moșierilor, ceea ce-i periculos, și vor riposta.
Și jur, maiestate, voi lupta umăr la umăr cu ei.
Are dreptate, doamnă. Nu puteți evita războiul.
Nu vreau să-l evit.
Atunci trebuie să-i aveți pe moșieri de partea dvs.
Doamne...
Uită-te la Anglia, uită-te la Franța.
Infime față de Rusia pe hartă, dar bogate dincolo de imaginația dtale.
De ce ? Pentru că în țărilea astea, oamenii liberi lucrează pământul plătiți,
sau plătesc arendă moșierilor.
Nu vreau să-i sărăcesc pe moșieri, vreau să-i îmbogățesc.
De se ajunge la asta, ori veți avea război cu turcii, ori veți avea război civil.
Dragul meu Potemkin,
Turcii te bombardează cu tunurile,
eu cu scrisorile.
De data asta ca să te rog să nu te expui pericolelor.
Amintește-ți sfatul poetului nostru favorit:
"Non omnia possumus omnes." (Nimeni nu poate face totul)
Și nu încerca să faci totul.
Începe o zi plină astăzi, domnilor. Să vedem ce e de făcut.
Flancul ăla îl putem lua atacându-l din spate.
O să ne risipească. Sunt 500 de muschete care-l apără.
Noi facem cât o mie. Asta e.
Mulți am mai făcut asta și ne place.
Iuțimea e cheia, amintiți-vă.
Capul jos. Să-i lovim înainte să apuce să reîncarce.
Ți s-a spus că i-am pus pe turci pe fugă.
I-adevărat. Dar apoi, s-au întors să lovească din nou, ca niciodată.
Conducătorul inamicilor noștri e foarte încrezător.
Nemțoaica vă împovărează cu taxele ei.
Mamelor, vă fură fiii.
Nevestelor, vă fură soții, și vă rugați lui Dumnezeu:
"De ce L-ai luat pe țarul Petru dintre noi ?"
"De ce ai lăsat-o să-l omoare pe adevăratul nostru țar ?"
Dar Dumnezeu nu ucide.
El este viu, nu l-a ucis.
Ea i-a pus ștreangul de gât, dar el n-a murit.
E viu, gata să vă conducă, gata să vă elibereze.
Priviți-l !
O să vă zdrobească lanțurile. Supuneți-vă lui, urmați-l.
Petru ! Petru ! Petru !
Maiestate !
Generale !
Am să spun asta pentru tine. Nu încetezi prin a mă surprinde.
Te întorci din război, plin de glorie, și imediat îmi ceri să-ți iau comanda.
Sper că Maiestatea Voastră o să binevoiască să-mi aprobe cererea.
Poate c-aș fi dispusă să fac asta dacă aș ști motivul.
Ați rămas aici, la mii de mile de câmpul de luptă și v-ați însușit gloria.
Câmpul e doar o bucată de carne. Sunt putreziciuni, țipete de oameni răniți.
Și întrebări neajutorate: "De ce ?"
Și ochii băieților care mor... Vreau să te slujesc.
Nu e o minciună.
Vreau să comand, dar... am descoperit...
Ai descoperit că pentru a comanda, trebuia să fii singur.
Da... Da...
Iartă-mă...
În sfârșit, am știut.
Pasională, mângâietoare, ușoară... Dragostea unui bărbat adevărat.
Întreaga plebe își manifestă deschis revolta.
Pugaciov a început să-și bată propria monedă, doamnă.
Da. Chiar cred că nu putem tolera așa ceva.
Generale Carl, vei conduce o expediție punitivă împotriva acestor rebeli.
Vreau să-i văd opriți, rapid.
Încruntătura aia a lui ! Ce teamă mi-a fost atunci !
Și cât îmi lipsește acum. Cât îmi lipsește tăria, sinceritatea, umanitatea lui !
- De ce nu m-ai trimis pe mine ? - Noi ar trebui...
Am vorbit serios în consiliu.
Cei mai mulți dintre generalii tăi sunt niște idioți.
Sunt de acord. Dar nu și generalul Carl.
Grișa, uneori mi se pare că ești de-a dreptul imposibil.
Acum câteva luni îmi cereai să te eliberez de la comandă.
Carl poate că e un general competent, dar e un măcelar, la fel ca toți ceilalți.
O să ducă luptă după luptă, o să măcelărească mii de oameni,
și tot ce o să facă va fi să stârnească o revoluție.
- Iar tu știai o cale mai bună. - Bineînțeles.
Dar adevărul e că nu m-ai trimis pentru că vrei să mă ții aici.
Nu l-am trimis, dar i-am urmat planul.
Era simplu și inteligent.
Dacă-l îndepărtam pe Pugaciov, rebeliunea se termina.
Ceea ce nu știam era că Potemkin îi datora rebelului viața sa.
În război, Pugaciov îl salvase de la moarte.
Trăiască țarul !
Grișa...
Împăratul Nopții se odihnește.
Nu e bine, să știi. Refuz să mă cert.
N-am fost niciodată atât de fericită.
- Ce-i ? - Mă gândeam la bunicul meu.
Afacerile lui l-au costat căldura patului.
Nu vrei să știi la ce mă gândesc eu, Grișa ?
- Ceva din poetul nostru favorit. - Tipic ție. Care dintre ele ?
Nunc scio quid sit amor.
"Acum știu ce e dragostea."
Am mai auzit argumentele astea, doamnă.
L-am executat și pe Mirovici. A devenit el un martir ?
Execuția aia a stârnit revolta condusă de Pugaciov.
Omoară-l pe Pugaciov și vei stârni o alta, apoi alta...
Orice fel de milă ar fi un semn de slăbiciune. Nu vă puteți permite asta.
Mulțumesc, domnilor. O să vă aduc la cunoștință decizia mea în cursul zilei.
Au făcut o combinație puternică. Și au și un caz solid.
- Pe ce se bazează cazul lor ? - Pe judecata sănătoasă, Grișa.
Dar la tine vorbesc emoțiile.
Da, te-am rugat să-l ierți pe Pugaciov pentru că i-am dat cuvântul.
- Grișa ! - Închide-l, exilează-l, nu-mi pasă !
- Execută-l, și mă dezonorezi. - Nu e vorba de o favoare.
Sunt probleme care implică riscuri mari, aici.
Tu și cu mine e tot ce contează. Refuză-mi asta și n-o să-mi mai vezi fața la Curte.
Cum îndrăznești ? Cum îndrăznești să-mi impui asemnea condiții ?
Pentru că sunt egalul tău. Mi-am câștigat locul alături de tine.
Neagă asta și ai distrus totul. Am terminat.
Generale Potemkin.
Știu despre faptul că-i datorezi viața lui Pugaciov, sau că așa pretinzi.
Nu pretind și știe și împărăteasa. N-am ascuns nimic.
Dar niciodată nu putem fi siguri de adevăratele motive ale cuiva, nu ?
Pentru orice eventualitate, un sfat:
rămâi la treaba dumitale.
Bucură-te de favorurile Maiestății Sale, distreaz-o, adună titluri și proprietăți,
dar nu te amesteca în politică.
Nu ești chiar atât de drăguță, micuțo. Nu mă uitasem atent la tine ultima oară.
- Îți amintești ? - Îmi amintesc.
- Vrei să-mi iei capul, nu ? - Nu știu.
Ar fi bine s-o faci, pentru că altfel o să ți-l iau eu pe al tău.
Asta ai să faci ! Dacă o să te țin aici, sau o să te exilez, o să-mi iei capul.
De ce ?
Drept este ca sufletul omului să fie cumpărat și vândut ca al animalelor ?
Nu.
Drept este ca milioane de șerbi să-și îngrașe stăpânii ?
Nu.
Nu e ceea ce numești tu imperiu, o mîrșăvie ?
Și tu ce-ai pune în locul lui ?
Omori, arzi, distrugi. Dar ce-ai construit ?
Aș fi construit o lume în care toți oamenii să se nască liberi.
În care toți ar fi fost egali. Asta aș fi construit.
Pe ruinele celor vechi ?
Ca să construiești o casă, întâi trebuie să nivelezi terenul.
O, nu. Mai întâi așezi fundația.
Ai auzit ?
Un om periculos, doamnă, cu idei periculoase.
- Te implor ! - Îmi ceri !
Bine, îți cer. Dar te-am și avertizat.
L-am văzut eu însămi. Am văzut cum e. Nu am de ales.
Te temi de Voronțov și de Bestujev.
- Mi-e teamă de Pugaciov ! - Dar nu și de mine.
Crezi că te ameninț cu vorbe goale.
Crezi că fac paradă de onoarea mea, dar vei vedea că mă voi ține de cuvânt.
- Cred, cel puțin, c-ai putea să asculți. - Ce ?
Rațiunea.
Doamne ! Ne vom despărți pentru că o singură dată,
o necesitate politică contravine mândriei tale ?
Nu mândria mea e problema aici. Ci a ta.
Adevărul e că nu poți tolera un egal.
Nu mă poți încorona împărat al Rusiei, dar pot fi Împăratul Nopții.
- Atunci, la naiba cu tine. - Cred că o să ne ducem naibii amândoi.
Încă nu e prea târziu, doamnă. Vă rog să-l cruțați.
Vă implor...
Omorâți-l și vă veți pune în puterea acelui om pentru totdeauna.
O să mai țineți poporul rus în lanțuri încă o sută... două sute... trei sute de ani.
Faceți semnul. Cruțați-l...
Și așa am sfâșiat inima lui Potemkin, cum Saltîkov a sfâșiat-o pe a mea.
Tata avea dreptate. Regalitatea n-are legătură cu dragostea.
Potemkin nu m-a iertat niciodată. Dar nici nu m-a trădat vreodată.
Dimpotrivă, a cucerit Crimeea pentru mine.
A făcut să răsune numele Ecaterinei și al Rusiei în toată Europa.
Mi s-a spus că în Franța mă numesc Ecaterina Le Grand.
"Le Grand" cu articolul masculin. Ecaterina cea mare !
Pe bună dreptate ? Nu pentru realizările publice ale domniei mele.
Dar, poate, pentru prețul personal pe care l-am plătit.
Subtitrarea CATABEG